Jan Kristek

Hormony, rakovina a autodestrukce organismu

úvaha o možných souvislostech

Pokusme se rozvést jednu zdánlivě nesouvisející otázku: Není
alopecie,  podobně jako  je způsobována  při léčbě  rakoviny
podávanými  cytostatiky, v  některých případech  způsobována
látkami  s podobným  účinkem,  které  si může  organismus za
jistých okolností sám vytvářet?
Pro by mluvila  skutečnost, že i v případě,  že při rakovině
vlasy nepadají, snižuje se jejich  pevnost v tahu. Jeden čas
se  dokonce  doporučovalo,   pro  včasné  odhalení  rakoviny
pravidelně pevnost vlasů měřit.

Alopecie  mužského typu  bývá někdy  považována za  druhotný
pohlavní znak  společný s primáty. Jako  důkaz se uvádí její
výskyt u šimpanzů a orangutanů.
Problém  je však  tak trochu  v tom,  že neplešatí  všichni,
a i  u těch,  kdo plešatí,  je rychlost  a rozsah  plešatění
velmi  rozdílná. Plešatění  je  dle  mého názoru  jev příliš
individuální,  příliš  nepravidelný  na  to,  aby  mohl  být
považován za druhotný pohlavní znak.
Můžeme  si  však  povšimnout  také  dalšího  společného rysu
s primáty  -  a  to  přechodu  od  říje k celoroční pohlavní
pohotovosti.

Tím se  dostáváme k souvislosti alopecie  s androgeny. Tvrdí
se,  že  alopecii  způsobuje  androgenní stimulace vlasových
folikulů. Ale je tu opět jeden  problém - nezdá se, že by ti
kteří neplešatí měli méně androgenů.

Zde   se  nabízí   jedna  myšlenka:   Alopecie  nemusí   být
způsobována  androgeny  přímo,  ale  látkami, jejichž tvorbu
trvale   zvýšená   hladina   androgenů   provokuje.  Veškeré
nepravidelnosti  by pak  bylo možno  přičítat tomu,  že tato
odezva  organismu nemusí  být  u  každého stejná,  a faktory
dědičnosti hledat spíše v této oblasti než pouze v geneticky
podmíněnému   stupni  odolnosti   vlasových  folikulů   vůči
androgenům.

Nejjednodušší  mechanismus  by  byl  tento:  Androgeny  jsou
karcinogenní,  a tak  organismus na  utlumení jejich  účinků
vyrábí látky podobné cytostatikům, které jako vedlejší efekt
způsobují alopecii.
Tento    mechanismus   by    však   nevysvětloval    zmíněné
nepravidelnosti. Odezva organismu  na počínající rakovinu by
se neměla až tak příliš lišit. Pokud ano, museli by mít muži
bez pleše rakovinu častěji než plešatí.

Proto  se domnívám,  že mechanismus  by mohl  být spíše  asi
takovýto: Trvale zvýšená hladina  androgenů je jev, který se
v dřívějších  dobách  fylogeneze,  před  přechodem  od  říje
k celoroční pohlavní pohotovosti,  nevyskytoval. Proto na ni

organismus  dosud  často  reaguje  poplašně  -  podobně jako
i v  mnoha  jiných  zátěžových  situacích,  a  podobně  jako
v případě   rakoviny   vyrábí   látky   s  účinkem  podobným
cytostatikům.
Je  docela  dobře  možné,  že  k  tomu  i má důvod. Chemické
složení androgenů mohlo například vyhovovat v dobách, kdy se
v organismu ve  větší míře vyskytovaly pouze  v období říje.
Ne však v době celoroční  pohlavní pohotovosti a tedy jejich
trvale  zvýšené  hladiny.  S  takovým  trvalým  zvýšením  se
v oněch dobách prostě  "nemuselo počítat". Takových "slepých
uliček" ve vývoji živočišné říše bychom mohli najít víc.

Výsledkem  tedy je,  že mužům  v krvi  koluje cosi,  čemu se
organismus  panicky  brání  produkcí  látek,  které  nakonec
likvidují organismus  samotný.
Rozdíl  v délce  věku, kterého  se dožívají  ženy a muži, má
tedy  zřejmě kromě  faktorů sociologických,  i tento  faktor
biochemický.

To  je  všechno  hezké,  ale  co  s  tím?  Pokud  se nad tím
zamyslíme,  dojdeme  k  závěru,  že  jediným  řešením, které
dnešní  lékařská   věda  a  dnešní   společnost  nabízí,  je
kastrace, ať chirurgická, nebo chemická.

Kdysi sice  existovala ještě jedna  možnost, a tou  byl sex,
s tím se však již dnes nedá počítat.

I když  působení  sexu  bude  trochu  složitější, "zbavit se
přetlaku androgenních hormonů" dostatečným sexuálním životem
zní sice  rozumně, ale v dnešní  asexuální společnosti je to
neproveditelné. (Pokud mluvím o  sexu, myslím tím sex, který
si zaslouží být sexem nazýván.)

Pokud  jde  o   souvislost  dostatečného  sexuálního  života
a naděje  na dožití  vyššího věku  u mužů,  v dnešní době už
myslím  máme  kromě  prvních  statistik  z  Darwinovy  doby,
i další statistický materiál, který ji potvrzuje.
Ostatně většina lékařů již  dnes sex doporučuje. Tyto jejich
ryze teoretické  rady jsou však asi  tak stejně platné, jako
rady používat při neexistujícím sexu prezervativ.

Závislost délky  života mužů na sexu  se zdá být potvrzována
narůstajícím rozdílem ve věku dožívání žen a mužů s poklesem
množství  sexu  ve  společnosti.  Například  si můžeme uvést
nynější hořekování  americké vlády, že  přes miliardy, které
se v USA nacpaly do  zdravotnictví, průměrný věk, kterého se
dožívají  muži,  klesá.  Lze  logicky  předpokládat, že bude
klesat i nadále - ve všech asexuálních společnostech.

Zdá  se, že  tyto souvislosti  i někteří  jedinci cítí. Jako
příklad  si můžeme  uvést často  uváděnou zvýšenou  sexuální
apetenci u smrtelně nemocných osob.
Můžeme si  i uvést spíše  do říše pověr  patřící tvrzení, že
plešatí  muži  jsou  více  sexuálně  založení.  Nemyslím, že
všichni  - pouze  ti, kteří   cítí, že  sex jim  může pomoci

snížit přebytek  androgenů a následně  tak i produkci  látek
s cytostatickými účinky ničících jejich organismus.
A dále sem  patří také tantra. Navíc  o tantricích je známo,
že mají působnost androgenů  natolik pod kontrolou, že nejen
že  neplešatí, ale  navíc jim  rostou extrémně  dlouhé vlasy
- původní druhotný samčí pohlavní znak, "hříva".

V dnešní  společnosti bez  heterosexuálního sexu  však mohou
prosperovat pouze  asexuální ženy a  homosexuálové (u nichž,
fungují hormony  také odlišně, a  navíc možnost sexu  mají).
Heterosexuálním  mužům není  tato společnost  určena. Je jim
odepřeno právo dožít se  stejného věku. Uměle bylo vytvořeno
takové  sociální  prostředí,  které  výrazně zkracuje jejich
léta.  Vidíme  zde  jasnou  diskriminaci,  pokud  jde o dost
podstatné  právo  -  právo  na  život.  Pokud  ovšem  taková
diskriminace není spíše genocidou.
Dá se ale i uvažovat,  jestli to vlastně není všechno moudře
zařízeno. I  když není jisté,  že to bylo  původně v evoluci
cílem,  dnes   věc  funguje  tak,  že   organismus  mužů  je
naprogramován na to, aby v  případě, že nemají možnost sexu,
zahájil  vlastní  audodestrukci.  De  facto  se  tak vyvinul
mechanismus, kterým  jsou odstraňováni v  "přírodním výběru"
neúspěšní jedinci. Až na to, že tento výběr dnes už rozhodně
není přírodní.

Nicméně  i v  této době,  zvláště pokud  se nepodaří oprášit
"starou dobrou heterosexualitu", nám  může připadat celá věc
jako nanejvýš milosrdná - jako zkrácení utrpení.

P.S.

Celá tato úvaha zatím není  biochemicky potvrzena, a je tedy
věcí dalšího výzkumu. Je třeba najít ony zatím neznámé látky
podobné cytostatikům, jejichž hladina v organismu by se měla
u osob zdravých a u osob  stižených alopecií, ať už alopecií
mužského  typu  nebo  alopecií  způsobenou  nějakou  zátěží,
a také u osob s rakovinou, lišit, a které jsou snad z důvodu
nějaké chyby  organismu při identifikování  zdroje nebezpečí
produkovány i  v případech, kdy o  rakovinu nejde, a namísto
rakovinných buněk pak  likvidují organismus samotný. (Jejich
vyšší  tvorba nemusí  znamenat menší  riziko rakoviny, neboť
vyšší  riziko u  následně oslabeného  organismu může  jejich
působení i převážit.)
Pokud  se  je  podaří  objevit,  bude  možná  možné produkci
a působení těchto látek ovlivňovat přímo pomocí medikamentů,
případně  i  pomocí  nějaké  diety,  namísto  nynější jediné
možnosti - nepřímo přes hladinu androgenů kastrací.

I když je samozřejmě otázkou, jestli  má vůbec smysl, aby se
heterosexuální  muži snažili  udržet  se  na tomto  světě co
nejdéle za každou cenu, bez naděje, že kdy budou mít možnost
sexu.
A  také, jestli tato společnost bude mít kdy zájem, aby v ní
heterosexuální muži žili.