Dějiny po Roswellu - poznámka po letech

Dějiny po Roswellu jsem napsal před dost dlouhou dobou. Dnes bych hlavně dodal, že zájem pozitivních mimozemšťanů o dění na Zemi asi není až takový, jak si někteří myslí. Kdyby nám chtěli pomoci, sestřelení všech amerických stíhaček by byla jen krátká digihra pro mimozemské děti.
A dokonce o nás nemají až takový zájem ani negativní mimozemšťané. Mnohé z toho, co si s nimi lidé spojují, ve skutečnosti souvisí s americkými tajnými vojenskými projekty. Asi jste už četli, že USA chtěly zneužít konce mayského kalendáře k tomu, aby v roce 2012 provedly falešný útok mimozemšťanů na naši planetu, vnutili lidem představu, že proti mimozemskému útoku jsme zcela bezmocní, a donutili je vzdát se do naprostého otroctví.

Pokud si člověk žije víceméně sám pro sebe, stýká se s lidmi, které si vybírá, žije ve světě, který je rozdělen na „my“ a „oni“. Pokud se zapojí do práce s lidmi, které si nevybral, třeba i jen jako předseda bytového domu (moje nedávná zkušenost), najednou zjišťuje, že co je nahoře, je i dole, že stejné lži, stejnou korupci a podlost, jakou byl zvyklý vídat jen v politice, má i ve svém domě. A dokonce velmi zřetelně cítí, jak přesně totéž, co kdysi působilo například přes Hitlera, a co dnes působí přes některé zahraniční i tuzemské politiky, stejný hnus teče i přes některé jeho sousedy.
Stejně tak i chování mnoha lidí vykazuje podobný naprostý nezájem vůči tomu, co je dole, jako vůči tomu, co je nahoře. Protože „jsou znechuceni“ tím, co se děje, nepůjdou k volbám a umožní tak, aby je terorizovali genocidní vládci, a ze stejného důvodu nepůjdou ani na shromáždění, na kterém by mohli odvolat ty, kteří mohou za to, že v pokladně domu chybí pár miliónů.
A podobně jako tvrdí, že je lepší mít „vládu“, která krade, než žádnou, budou tvrdit, že je lepší, aby dům „spravoval“ výbor, který krade, než žádný. ...I když tato představa, že nám někdo vládnout musí, a pokud možno pořád ti stejní, bude asi „české špecifikum“ - návyk z šedesátiosmileté vlády Františka Josefa I.

Je až neuvěřitelné, jak je dnes to, co je dole, úplně stejné jako to, co je nahoře. A změna je možná jedině tak, že se lidé opět naučí vycházet s lidmi ze svého nejbližšího okolí, účastní se dění kolem sebe, naučí se spolupracovat s ostatními na společném dobru všech, a tyto své nové schopnosti pak uplatní i při správě vyšších celků.
...Jak padlo na jaře na jedné z prvních demonstrací proti okupační správě: „Ti, na které čekáme, jsme my.“

5. července 2011  ▓
Jan Kristek